www.SweSUB.nu
Mamma, får jag sova hos Hutch i natt? Hans mamma har sagt ja.
Pappa och jag ska gå ut i kväll, så du måste vakta din syster.
Flytta nu på dig så mamma kan parkera.
Sherry Seeger säger de bara kostar fem eller sex dollar. Snälla, får jag?
-Sybil, tack gode Gud. -Jag visste att ni skulle handla.
-David, hjälp Sybil packa ur! -Varför kan inte Janice göra't?
Göra det! För Janice bär in sina saker och ska sen hoppa i badkaret.
Pappa och jag är bortbjudna i kväll. Ni ska äta tidigt och hjälpa Sybil.
-Har mr Whitaker ringt? -Inte sen ni åkte.
Han är omöjlig!
-Mamma, kan jag inte få såna? -Vi ska höra med pappa. Spring nu in.
-Bär in varorna nu. Var är din jacka? -Där inne.
Hej där, främling!
-Vi ska väl ses om tre timmar? -Ja, men jag måste bara titta förbi.
-Har du proverna? -Ja.
-Följ med in. Jag kom nyss. -Jag hinner inte stanna så länge.
-David, vad sa jag? -Jag tar den sista kassen.
Tänk dig dukningen jag visade dig.
Vattendekorationer blir väl fint? Gillar du det?
Jag ringer festarrangören, så får du ge Dorothy handpenningen. Sen kör vi!
- ''Magnatech '57, here we come!'' -Exakt!
Tack för att du tittade in. Du vet hur Frank är. Vi är där prick åtta!
Mamma, när du var en liten flicka såg du väl ut precis som jag?
Kommer jag att se ut som du när jag blir stor?
-Är det vad du vill? Se ut som jag? -Jag hoppas jag blir lika söt som du.
Vilken fin komplimang från min egen bedårande dotter.
Kvart över sju. Var i hela världen är pappa?
Sybil! La jag handskarna på hallbordet?
Ja, jag ser dem.
Hon är tjugo över och mr Whitaker har inte ringt. Jag är så orolig. Tack.
Jag ringde till kontoret fast jag visste att ingen var där.
-Jag hoppas det är han, för annars... -Hos familjen Whitaker.
Detta är Hartford-polisen. Vi söker mrs Frank Whitaker.
-Vem är det? -Polisen.
-Mrs Frank Whitaker? -Ja.
Ett ögonblick.
-Frank, mår du bra? Vad har hänt? -Allt är bara bra.
Ett misstag! Men du måste hämta mig. De låter mig inte gå på egen hand.
Bara lugn, älskling. Jag kommer så fort jag kan.
-Är det nåt jag kan göra? -Se till barnen. Jag är strax tillbaka.
Er kopia, frun. Och ert kvitto.
Åh, Frank!
Om det inte varit för den snörvlande unga polisen-
-hade de aldrig satt igång den här charaden över huvud taget.
Jag såg dagdrivaren de var ute efter, men de lyssnade inte på mig.
Så...du tog några drinkar efter jobbet?
-Vad menar du? -De sa nåt om berusningsgrad.
Jag tog en drink med Bill efter jobbet, när vi gick igenom mappen.
-Ska man åka fast för det? -Naturligtvis inte, älskling.
Jag är helt förstörd.
Han är okej och bilen också. Frank sa att stötdämparen tog smällen.
Du känner mig. Jag ser ingen skillnad. Jag är bara ledsen att vi missade det.
Hon mådde bra. Men festen var trist med Mona Lauder och hennes skvaller.
Jag är ledsen.
Älskling, inte behöver du vara det. Det hela var ett olyckligt misstag.
Jag är så trött.
Ja, det är klart att du är. Sov nu.
-Bussen är här. -Ha en bra dag i skolan!
-Inte lite mer rostat bröd? -Jag måste till kontoret.
-Får jag åtminstone skicka med lunch? -Nej, jag har lunchmöten hela veckan.
Sybil, är det mjölkbudet så ligger hans check i lådan.
-Jag är glad att du mår bättre. -Tack, älskling.
Förlåt mig.
Mrs Leacock här säger att hon skulle träffa er nu på morgonen.
Kära nån, jag glömde helt bort tiden. Förlåt mig.
Jag ber om ursäkt, mrs Whitaker, men ögonblicksbilder blir alltid bäst.
-Hej då, älskling. - Mrs Leacock. -Angenämt, mr Whitaker.
-Er make är charmig, mrs Whitaker. -Tack. Ja, vi är så förtjusta i honom.
Kom in och slå er ner.
Jag kan bara inte förstå varför ni vill intervjua någon som jag.
Weekly Gazettes läsare är kvinnor precis som ni-
-med familjer och hem att ta hand om.
En bra societetstidning behöver inte bli en skvallerblaska.
Ni är den stolta hustrun till en framgångsrik försäljningschef-
-och ni planerar festerna och poserar vid er makes sida i annonserna.
För alla här i Connecticut är ni mr och mrs Magnatech.
Tack, jag är smickrad, men mitt liv är som vilken annan frus eller mors.
Faktum är att jag tror att jag aldrig velat ha nånting...
-Vad är det? -Jag såg någon gå över gården.
Vad i hela friden?
Kära nån! Ni borde kanske ringa polisen.
Ursäkta, kan jag hjälpa er?
-Vem är ni? -Åh, förlåt.
Raymond Deagan. Otis Deagans son. Jag skulle bara hämta några av hans...
Så ni är Otis son. Ursäkta att jag sa så där.
-Jag visste inte vem ni var. -Det gör inget.
Hur mår er far? Jag vet att han låg på sjukhus.
-Min far har dessvärre avlidit. -Det visste jag inte. Jag är ledsen.
Vi beklagar sorgen. Han var en underbar, trofast man.
Tack.
Mrs Whitaker, cateringfirman på tråden!
-Ursäktar ni mig en stund? -Javisst.
Mrs Leacock, jag beklagar. Jag kommer alldeles strax.
God morgon. Magnatech International. Vem vill ni tala med?
-God morgon, mr Whitaker. -God morgon, Kitty. Fin klänning!
-God morgon, Marlene. - Stan. -God morgon, mr Whitaker.
-Hur mår näst bäste golfaren idag? -Är kampanjpengarna slut?
-Våra fruars partybudget tas väl inte? -Millstein ringde om tidigare deadline.
-Du skämtar väl? -Om det vore så väl.
-Försöker de knäcka oss? Vet Doug? -Jag ringde honom direkt.
Kalla Doug och övriga till möte vid lunchtid i dag.
Försök lägga produktionsöversikten vid middagstid. Och ring upp min fru.
Tack, Stan.
Mrs Whitaker på linje ett.
Frank, jag är ledsen.
Nej, jag förstår. Jag vill bara inte att du tar ut dig, särskilt inte efter...
Jag vet.
Det ska jag göra.
Ja, vi ses sen.
Hej då, älskling.
Jag beklagar alla dessa avbrott.
-Var ville ni ha mig? -Bara ett till bredvid öppna spisen.
Så där, ja.
-Och så ett leende. -Vad sött!
Stilla...
Det var väl det hela. Bob, Rick, mina herrar...
-Klarar ni er hem? -Tack, Davis.
Andre befälhavaren på USS McMillan klarar att hitta bilen själv.
-Ja, då så. -Vi ses i ottan.
Vart är du på väg, snygging?
David, jag bad dig ju stänga av det där oväsendet och lägga dig.
-Snälla, mamma, bara den här. -Nej, och det är slutdiskuterat!
-Fasen... -Så säger vi inte här i huset.
Snabba på nu.
Och glöm inte att borsta tänderna.
''Vi lovar att stilla er hunger, törst...''
Känns det bättre nu?
Miss White?
Legitimation, tack.
Legitimation. Körkort.
Tack. Ha en trevlig kväll.
-Vad får det vara i kväll? -Bara en whisky, outspädd.
Varsågod.
En till likadan.
''Och ordspråket säger att det bakom varje stor man finns en stark dam.''
''I det här fallet...hustrun, modern, mrs Magnatech själv''-
-''Cathleen Whitaker, visar att det stämmer.''
''En kvinna som är lika tillgiven sin familj som hon är snäll mot negrer.''
Få se... Men vad tror hon?
Cathy har varit liberal sen pjäserna i skolan med alla sexiga judiska pojkar.
-Varför tror ni hon kallades Flamman? -Vi går in innan McCarthy kör förbi.
-Jag som älskar den sjalen! -Den flög nog bara runt huset.
-Verkligen inte din dag i dag! -Kallades du Flamman?
Snälla Nancy!
-Vill någon ha ännu en daiquiri? -Det är nog inte värt.
Inte mer än en för mig.
Då så, vi ska inte gå som katten kring het gröt.
-Nancy? -Jag kan inte.
Så illa kan det inte vara.
Mike insisterar på...
-Han insisterar på en gång i veckan. -Du har kommit lätt undan.
Du har tur, du. Ron vill ha det två, tre gånger.
Det är inget. En väninna till mig, Shirley Dawson...
Hennes man vill ha det varenda kväll i veckan, plus tre gånger på helgen.
Tänk er!
-Det var underbart, Cathleen! -Hej med er.
-Kycklingen var gudomligt god. -Tack, El.
-Jag ringer dig i morgon. -Hej då.
Är den här...? Åh, förlåt.
-Ni hittade den! -Den hängde på en av björkarna där.
Det blåste så. När jag skulle gå in flög den iväg.
-Jag kände på mig att den var er. -Vem annars hade varit så disträ?
Jag tänkte på färgen. Den verkade rätt.
Tack, mr Deagan, för att ni hittade den.
-Säg Raymond. -Tack, Raymond.
-Allt ser underbart ut, förresten. -Vi har nog det mesta under kontroll.
Det kan inte ha varit lätt att ta över så snabbt.
Pappas firma, min affär, min dotter ger ingen tid över för funderingar.
-Jag visste inte att ni hade barn. -Bara ett. Sarah.
-Hur gammal är Sarah? -Elva.
Hon är säkert en fin flicka. Ni och er fru måste vara stolta.
Min fru...dog när Sarah var fem.
-Jag beklagar verkligen. -Tack.
Sarah och jag klarar oss bra. Jag har ett foto av henne nånstans.
-Där är hon. Det är min Sarah. -Vad söt hon är! Vilka vackra ögon!
-Och vad sa ni om en affär? -En liten blomsteraffär i Hawthorn.
Först servade jag trädgårdsmästare, tills jag öppnade affär för sex år sen.
Det enda min examen ledde till.
Det är ju underbart. Ni borde vara stolt.
Det är jag. Titta in, när ni har vägarna förbi.
Det ska jag göra.
-Tack. -Det var så lite.
Om det är pappa... - Jag tar det.
Frank? Har du inte gått än?
Inte nu igen.
Hej då, älskling.
-Kommer han inte? -Nej, han blir sen.
-Pappa vill aldrig komma hem. -Jo, men han har stressigt på jobbet.
-Just det. -Håll käften!
Sybil, lägg över min mans tallrik, så går jag till kontoret med den.
-Ända ner till centrum? -Det är inte långt, barnen klarar sig.
Och jag räddar honom undan ännu en kväll med salta pinnar och kaffe.
Jag ska bara lämna en sak till min man på tolfte våningen, mr Whitaker.
Frank...
Cathy...
Mr Manyard...lämnade ett prisförslag för taket.
Jag la det i köket.
Tolv hundra. Jag kan inte.
Jag kan inte...
Vadå?
Jo, du förstår att...
...en gång...för länge sen...
...för väldigt länge sen...
...hade jag...
... problem.
Jag antog att det var... bara den gången.
-Jag trodde aldrig att... -Hade du problem?
Ja.
Talade du aldrig med nån om det? En läkare?
Nej.
Inte med nån?
Jag förstår inte.
Inte jag heller.
-Det måste ju finnas de som... -Jag vet inte.
För...
...annars vet jag inte vad jag...
Då säger vi det.
Tack.
LÄKARHUS
Mr och mrs Whitaker? Det här är dr Bowman.
Mr Whitaker, goddag.
Mrs Whitaker, förtjusande!
Vi börjar väl direkt.
Jag tror det vore bäst om er man och jag pratade i enrum.
-Givetvis. -Jag tror det vore bäst.
-Javisst. - Vi ses sen. -Det gör vi, älskling.
I dag är attityden gentemot ett dylikt beteende naturligtvis-
-mer modernt och mer vetenskapligt än någonsin tidigare.
Men av dem som söker behandling och önskar leva ett normalt liv-
-är det bara otillräckliga 5 till 30 procent som lyckas-
-med total heterosexuell omvändning.
För många är det själva behandlingen som förändrar patientens sinne.
Och vad består den i, behandlingen?
Möten med psykiater två gånger i veckan, ibland oftare.
-Bara samtal? -Ja.
Fast några patienter har även provat metoder som påverkar beteendet.
Elchockbehandling eller återställning av hormonbalansen.
Jag vet att det kan verka skrämmande i början.
Jag föreslår att ni tänker över alternativen, diskuterar med er fru.
Nej, jag vet redan att jag vill börja behandlingen.
Jag kan inte låta det här förstöra mitt liv, min familjs liv.
Jag vet att det är en sjukdom, för det får mig att känna mig...
...förkastlig.
Jag lovar att jag ska besegra det här.
Jag ska krossa det, så sant mig Gud hjälpe.
Boka tiderna vi diskuterade, så ses vi här samma tid nästa tisdag.
Tack, doktorn.
-Frank, jag är så stolt över dig. -Säg inte det.
Jag är det. Dr Bowman verkar vara en snäll person, inte sant?
Jag vet inte, Cathleen. Jag antar att han är det.
-Du vill ju träffa honom igen. -Vem ska jag annars träffa?
Det finns säkert flera läkare i Hartford eller Springfield om du...
Jag vill bara få hela skiten överstökad! Kan du förstå det?
Snälla, var inte så.
Förlåt mig.
-God morgon, mr Whitaker. -Jag hoppas ni får en trevlig dag.
God morgon, mr Whitaker. Jag hittade den här i skåpet.
-Vad är det? -Er kontorslampa. Den som saknades.
-Ska jag låta reparera den? -Ja. Tack.
Mr Whitaker, mr Fine har väntat i...
-Frank. -Jag såg dig inte.
-Allt väl? -Javisst. Vad gäller saken?
Jag plockade upp spaltkorrekturen från tryckeriet. De är jättefina.
Lägg dem där, så tittar jag på dem så fort jag hinner.
-Du berättar väl vad du tycker? -Självklart. Du står först på min lista.
Kursen, då? Vi har inte sett dig på veckor.
-Jag vet. -Söndag. Inga ursäkter.
-Det säger vi. -Och håll vad du lovat!
-Tack än en gång. -Inget mer du vill ha?
Cateringfirmor har allt. Jag ville bara göra nåt extra.
-Glöm inte utställningen på lördag. -Frank får man fästa meddelanden på.
Jag beklagar men Mona Lauder kommer att vara där.
Hennes morbror är betydelsefull konsthandlare i New York.
Jag har nog träffat honom på en fest hemma hos Mona, en lite feminin typ...
-Hur menar du? -Ja, du vet, lite fjollig så där.
En ''sån där''. Fast jag kan ju ta fel. Det är bara en känsla jag har.
-Du gillar dem inte, va? -Nej, inte för att jag känner nån.
Kalla mig gärna gammalmodig, men jag ser helst att karlar är karlar.
-Varför så många frågor? -Jag är bara intresserad av din åsikt.
Jag läste en artikel i en tidskrift. Vad är det?
Inget. Jag är bara glad över ditt engagemang. Jag kan se rubrikerna.
''Cathleen Whitaker och hennes vänlighet mot homosexuella.''
Det där ordet...
-Vi ses på lördag. Ta med Frank. -Jag ska försöka.
Billy Hutchinson högg en passning och sprang hela vägen mot en touchdown.
-Vill du se min dans till uppvisningen? -Jag pratade med pappa.
Låt pappa få äta middag i fred. - En lammkotlett till, älskling?
-Det är bra så. -Säkert? Jag har flera i ugnen.
Nej tack, det räcker så.
Vi möter Lincoln-skolan på lördag, så om du inte jobbar...
På lördag öppnar utställningen jag nämnde, den Eleanors grupp sponsrar.
Jag vet att du avskyr sånt men Eleanor bad mig ta med dig.
Jag, då? Ingen bryr sig om vad jag gör på lördag.
Tyvärr, jag har en sak jag inte kan ändra på.
-Pappa kan väl komma. - Inte sant? -Vi får se, David.
Janice, kan du ge mig smöret?
Frank...
-Träffade du honom? -Ja.
Du sa inte ett ord.
-Hur var mötet med Bowman? -Bra.
Och det är inget mer du vill dela med din underbara fru?
Mina samtal med läkaren är privat. Det är en del av det hela.
Jag förstår det, älskling.
Vänta tills du får se cocktailsnittarna. Cateringfirman gör ett utmärkt jobb.
Jag tror du kommer att bli så nöjd i år.
HARTFORDS KULTUR CENTRUM
Eleanor, jag är ledsen att jag är sen. - Hej, Mona.
Detta är min farbror Morris Farnsworth-
-framgångsrik konsthandlare i New York-
-som är vänlig nog att komma till oss på vischan.
Detta är min kära lilla väninna Cathleen Whitaker-
-vars ansikte och samhällsengagemang ofta förekommer i societetspressen.
Mona! - Ignorera henne, mr Farnsworth. Hoppas ni ska trivas.
Morris berättade just en fantastisk historia om en falsk Rembrandt.
-Gå du runt och se på utställningen. -Jag är jättenyfiken på den.
Den är helt underbar. - Eleanor, du borde vara jättestolt.
-Det var trevligt att få träffa er. -Jag säger detsamma, kära ni.
Hustrun till Hartfords försäljningschef ensam med Picasso...
Mrs Leacock, vad trevligt att ses igen.
-Hur mår er charmerande make? -Bara bra, tack.
-Ursäkta mig. -Javisst.
Raymond, vilken rolig överraskning att träffa er här.
-Är det er dotter? -Ja, det här är min Sarah.
Är det inte Hutch och hans lillebror som leker där ute?
Du minns väl dem, gumman?
-Den dan vi var hos Hutchinson? -Jaha, jo...
Gå ut och se om de vill leka en stund.
Gör det nu, för pappas skull.
Duktig flicka.
-Hon är jättesöt. -Tack.
-Men hur fick ni nys om utställningen? -Jag läser tidningar.
Självklart. Jag menade att det är ett fantastiskt sammanträffande.
-Jag vet, jag bara retades med er. -För...jag är inte fördomsfull.
Min man och jag har alltid ansett att negrer ska ha samma rättigheter.
-Det gläder mig. -Jag ville att ni skulle veta det.
-Tack. -Det var så lite.
Kasta!
Rakare! Du måste kasta rakare!
Och med mer kraft. Ett, två, tre, kasta!
Det är för tungt.
-Vadå? -Planet är baktungt.
Vem frågade dig? - Kom, Bobby.
Vad anser ni om modern konst?
Det är svårt att uttrycka i ord. Jag vet vad jag gillar och inte gillar.
Som den här. Jag vet inte hur det uttalas. ''Mirra?''
-Miró. -Miró.
Jag vet inte varför men jag avgudar den. Känslan den förmedlar.
-Jag vet att det låter hemskt vagt. -Nej, faktum är att det ger stöd åt...
-... mina tankar om abstrakt konst. -Och vilka är de?
Att den bara tagit vid där den religiösa stannade upp.
I sina försök att visa gudomlighet går konstnären till grunden : form och färg.
När man ser på den tavlan av Miró, så känner man gudomligheten ändå.
Underbart, Raymond.
Jag har alltid föredragit mästarna: Rembrandt, Michelangelo...
-Ursäkta mig. -Javisst.
-Cathleen! -Allt är så fantastiskt!
-Vem är den mannen? Folk baxnar ju! -På grund av den där löjliga historien?
-Vem är han? -Raymond Deagan, Otis Deagans son.
-Din trädgårdsmästare? -Han avled, Raymond tog över.
-Du verkar känna honom väl. -Vad menar du med det?
Han hade intressanta åsikter om Miró. Jag rusar nu, mattorna ska rengöras.
-Hur dags kommer cateringfirman? -De sa fyra.
-Jag kommer innan för moraliskt stöd. -Du är en ängel.
Jag är inte emot integration. Det är det mest kristliga man kan göra.
Men det som hände i Little Rock hade kunnat hända här i Hartford.
Nonsens. Det finns ingen Guvernör Faubus i Connecticut.
Men framför allt finns här inga negrer.
Nej, men här finns några ganska farliga typer som är för integrering.
-Farliga? -Ja.
Och attraktiva! Uppmärksammade för deras vänlighet mot negrer.
-Sluta, Dick. Var har du hört det? -Shirley läste det för mig.
-Vad är det här? -Absolut ingenting.
Låt mig fylla på de där. Ursäkta...
-Där! Snyggaste tjejen i rummet! -Jag hoppas Eleanor inte hörde det.
Än sen? Jag insisterar på att Frank är den lyckligaste killen i stan.
Det är bara en massa knep. Ni skulle se henne utan makeup.
-Frank! -Han har rätt.
Vi är aldrig det vi låtsas vara. Varje flicka har sina hemligheter.
-Den flickan borde fylla på glaset. -Tror du inte att du har fått nog?
-Nej, det tror jag inte. -Jag vill passa på...
...att höja glaset för vår underbara värd och värdinna.
Och ännu en underbar årsfest hos familjen Whitaker.
Skål för Frank och Cathy, mr och mrs Magnatech.
Kära nån! Tack så mycket. Vems glas ska jag fylla på? - Ron?
-Det är bra så. -Du är tillräckligt fylld redan.
-Låt mig ta det, mrs Whitaker. -Tack.
-Cathy... -Hej.
-Älskling, är allt som det ska? -Vad menar du?
-Jag har aldrig sett Frank så berusad. -Han har jobbat så hårt på sistone.
-Är det allt? Du säger väl till annars? -Ja, det är klart.
-Det här blev en verklig toppenfest. -Ja, visst blev det lyckat.
Cathleen, du har överträffat dig själv ännu en gång.
Får jag säga det själv var det en fin fest, med tanke på omständigheterna.
Jag bara hoppas...
...att det inte blev pinsamt för våra vänner.
Om du ändå inte insisterade på...
Vad är det?
Cathy, jag kan inte ens... Herregud!
Det gör inget. Det viktiga är att man försöker.
-Gör det inte. -Vadå?
Jag är säker på att Dick Dawson inte har nåt emot att ''bistå dig'' ibland.
Det skulle du väl inte säga nej till? En snygging som Dick...
-Kanske även Stan skulle hjälpa till. -Du är den ende jag nånsin velat ha.
-Släpp! -Du är alla karlar samtidigt för mig.
Sluta!
-Cathy, förlåt mig. -Ingen fara, det var en olyckshändelse.
-Blöder du? -Bara lite grann.
Du kanske kan ge mig lite is.
-Lite is? -Ja.
Jag vet. Det är ingen fara. Jag mår bra.
Hej, jag kan inte stanna. Jag ska luncha med Stan.
Det låter kul, men du går inte utan de här.
-Håret är fint så där. -Jag experimenterade.
Jättefint! Hoppsan!
Tack.
-Cathy? -Vad är det?
-Vad har hänt med ditt huvud? -Inget. Jag slog i dörren. Urdumt!
-Cathy. -Vad är det?
-Hände något mellan dig och Frank? -Vad menar du?
Jag är din bästa vän.
Inget hände, inget alls.
Åh, Cathy...
Jag vet.
Jag är din bästa vän i hela världen.
Du kan ringa mig både dag och natt. Hör du det?
Mrs Whitaker...
Kan jag hjälpa er?
-Är det säkert? -Det är ingen fara med mig.
Det är bara en svår period med min man.
-Sånt händer i alla äktenskap. -Jag vet. Det är bara lite pinsamt.
-Förlåt mig. -Förlåta er?
Mrs Whitaker...
Jag ska hämta några buskar från en gård utanför stan, så jag måste iväg.
Följ med! Lite frisk luft, annan miljö. Det kan få er på andra tankar.
Nej, jag kan inte.
Men tack för att ni erbjöd mig det. Ni är så snäll.
Är ni säker?
-Mrs Whitaker. -Ja, Sybil.
-Mrs Barker i telefonen! -Jag kommer.
-Jag måste gå in igen. -Okej.
Inte alls, jag tänkte hämta dem klockan fem.
Vill du ändra till torsdag? Ja, det ska nog kunna gå bra.
Jag är glad jag kunde hjälpa till. Javisst. Hej då.
-Raymond! -Mrs Whitaker?
Jag fick ett samtal och plötsligt är allt förändrat, så...
Så ni har ändrat er. Vad bra!
Vad fin! Vad är det?
Hamamelis, blomstrande trollhassel. Ganska ovanlig i de här trakterna.
Jättevacker. Ni hade rätt. Det är ett underbart ställe.
-Är det en stig där borta? -Jag tror det.
-Vi går dit och tittar. -Visst.
Ibland är det människorna utanför vår egen värld vi bäst anförtror oss åt.
När man väl har anförtrott sig åt nån, så är ju personen inte längre utanför.
Åh se, vad vackert!
Gjorde han det där?
Det var inte med flit.
Jag är så ledsen.
Gudarna ska veta att alla har problem och jag är säker på att även ni...
Va?
Sen vi möttes på utställningen har jag funderat på hur det måste vara-
-att vara den enda i rummet, färgad eller nåt annat...
Hur det måste kännas.
För jag har aldrig...
Jag antar att man liksom vänjer sig efter ett tag.
Missförstå mig inte nu, men det finns en värld-
-även här i Hartford, där alla ser ut som jag.
Problemet är att få människor lämnar den världen.
Jag bara vill det som alla fäder vill för sina barn.
Få uppleva sånt jag aldrig fick. Men jag berättar nåt om ni är intresserad.
Ja, det är jag.
-Är ni hungrig? Kan ni äta nåt? -Jag antar det.
Låt mig ta er med till ett av mina favoritställen.
Bra dagar har de varm mat, kalla drinkar och hörbar musik.
-Inte många ställen som slår det. -Då så...
En grön Edsel!
-Här är jag. -Ja, där är ni ju.
Tack så mycket.
Herregud!
-Låt mig ta den. -Tack så mycket.
-Jag är inte klädd för restaurang. -Ni är så fin.
-Raymond... -Bara lugn, de är vänligt sinnade här.
Men, Esther, hälsar du inte längre?
Du pratar ju på bra på egen hand.
Du är sur för att jag kommer mer sällan.
Säger du det?
Om du skulle komma bort med ett par drinkar till oss? - Vad vill du ha?
-En daiquiri, om de har... -En daiquiri och en bourbon med is.
Vad har du för dig?
Tack.
Jag hoppas att du tycker det är roligt.
Vad menar du? Det är ett välkomnande ställe.
Hur är läget, Gus?
Du ser...
Tack, Esther.
Skål för att vara den enda.
Vi kan gå om du tycker det är genant.
Bara jag är på lite avstånd från Esther, går det bra.
Ja, men då så.
Tack, Raymond. För en underbar eftermiddag.
Tack, mrs Whitaker. Jag tyckte också att det var det.
Mrs Whitaker låter så formellt. Kan ni inte...
Vadå?
Bjuda upp till dans?
Vad vacker den är! Var ska vi ställa den?
Där borta, vid fönstret.
-Ja, det är jättefint. -Ja, verkligen.
Var la jag listan? Jag lovade Janice att inte vara sen till uppvisningen.
-Ni får inte missa den. -Sybil, jag ville fråga dig...
Vad heter den där kyrkliga gruppen som du sa att du tillhör?
-Menar ni Ebenezer? Baptistskolan. -Ja, det var det nog.
Eller var det 'South Green Baptist', kvinnornas insamlingsfond?
-Jag visste inte att det fanns flera. -Jo, jag går jämt med i nåt nytt.
Det är fantastiskt att du hinner med, trots allt du gör för oss.
Jag har en massa uppe på vinden och du kanske vet vem jag kan donera till.
-Visst. Ställen i nöd finns det många. -Det har du säkert rätt i.
Herregud! Goddag, kan jag hjälpa till?
God middag. Reginald Carter... och det här är Martha Livingston.
Medlemmar i Hartford-grenen för medborgarrättsrörelsen, färgades rätt.
Jag känner till er organisation.
-Kanske ni vill läsa vår broschyr? -Ja, gärna det.
-Vill ni skriva på vår stödlista? -Jag är redan försenad.
-Skriver du på i mitt ställe. -Javisst.
BALETTUPPVISNING I DAG
-Mamma! -Hej, gumman. Har det precis börjat?
Var är de andra flickorna i din klass?
Där borta.
Janice...
Sybil!
Cathy? Skönt, du är hemma! Jag har ringt hela dan.
-Vad är det? -Har du inte hört nåt?
-Nej, vad har hänt? -Det snackas en massa.
-Om vadå ? -Om dig.
-Vad är det nu, då? -Det är Mona.
Hon rusar runt och svär på att hon sett dig och en färgad man-
-nånstans ute på Franklin, på väg ut ur en lastbil.
Samme färgade man du pratade med på konstutställningen.
Helt befängt! Jag har talat med mr Deagan, men det här låter som...
Ja. Du anar inte hur jag haft det. Det har ringt i ett sen åtta i morse.
-Det hela är så absurt. -Älskling, jag vet.
-Men vad ska jag göra? -Skaffa en ny trädgårdsmästare.
Vad i hela världen!
Kan jag ringa sen? Frank kom precis in genom dörren. Jag ringer sen.
-Är du hemma? Är allt som det ska? -Säg bara en jävla sak.
-Är det sant det som sägs? -Jag kan inte tro att du ens...
-För om det är det, aldrig att... -Jag beklagar du fått höra nonsens.
För Dick Dawson var det inte nonsens när han smet för att ringa mig i dag.
-Han sa att hela jäkla stan snackar. -Sybil kan höra dig.
Jag skickade iväg henne. Har du en aning om vad det här kan medföra?
Inser du inte effekten det kan ha på anseendet jag skapat under åtta år-
-för dig, barnen och företaget.
Det Mona Lauder såg, tror hon såg, är taget ur hennes förhatliga fantasi.
Jag har talat med R. Deagan ibland. Han var på utställningen med dottern.
Tydligen är även i Hartford tanken på en kvinna som talar med en färgad...
-Kom inte med snack om negrers rätt! -Du vet hur den kvinnan är!
För övrigt har jag sagt upp honom. Vi kommer inte se den mannen igen.
Bra.
Var det därför du kom hem? För det Dick sa?
Hände det nåt på jobbet?
-Man kan kalla det en tidig julbonus. -Vad menar du?
En månads vila och avkoppling.
Under den hetsigaste tiden på året. Snacka om att bli hyllad!
Men med tanke på jobbprestationerna sen dr Bowman kom in i bilden-
-och för att vara som Millstein sa, ''sedan länge för gammal''...
...är de skyldiga dig lite semester, efter allt du har gett dem.
Palm Springs lär vara trevligt. Det säger höjdarna inom företaget.
Det kanske inte känns så nu, men lite semester kan vara bästa lösningen.
För oss båda.
Vilken hemsk dag det måste ha varit för dig.
Pappa är hemma! - Vad gör du hemma?
Pappa har arbete att sköta. Drick ett glas mjölk och ta sen itu med läxorna.
-Ja, mamma. - Pappa... -Gör som mamma säger.
Ja.
DEAGANS TRÄDGÅRDSSHOP
-Mr Deagan, en dam i telefonen. -Jag kommer.
Hej.
Tack för att ni kom. Jag vet att ni har fullt upp.
Det gick så bra. Jag var glad att ni ringde.
-Är ni säker på att allt är bra? -Kan jag hjälpa till med nåt?
-Kan vi gå härifrån? -Självklart.
Vad är det? Vad är det som har hänt?
Jag ville träffa er personligen.
Jag bara...
-Jag kan inte... -Vadå?
Det är inte lämpligt att jag är vän med er.
Ni har varit så snäll och jag har varit hänsynslös och dum och trodde att...
Vadå? Att en person kunde nå annan? Intressera sig för en annan?
Att man under en kort stund kunde se mer än ytan?
Mer än färgen på saker och ting?
Tror ni att vi nånsin ser bortom de där sakerna? Under ytan?
''Precis under skenet av elegans skåda en ständigt lysande glans''
Ja, jag tror det.
Jag har inget val.
Jag önskar jag kunde göra det.
Lycka till, Raymond.
-Mrs Whitaker! -Du, där!
Tafsa inte på henne!
-Just du, ja! -Raymond, gör det inte!
Du är så vacker.
Åh, det är dom!
Tack, mamma. - Tack, pappa.
God jul, gumman.
Nu blir jag lika bra som alla de andra i klassen.
Här får du, älskling, precis som du vill ha den.
-Se på ångloket! -Jättefint!
Jag visste väl att jag höll på att glömma nåt.
En liten sak till herr och fru Jultomte.
Vad har vi här?
Bermuda, Acapulco, Rio, Miami...
Du får välja.
-Mamma, hjälper du mig att knyta? -Strax, gumman.
-Stan tjatar jämt om Miami. -Miami vore rena drömmen.
El säger att det är så underbart. Allt är rosa.
Säger du det? Vi kanske borde välja Bermuda.
Frank, jag älskar dig!
Nyårsafton i Miami
Du är verkligen stilig i vit smoking och fluga.
-Alltid nåt, kan knappt andas i den. -Så illa är det inte.
-Tycker du om min klänning? -Ja, jättemycket.
-Sa jag inte det? -Nej.
Det är en förtjusande klänning med en förtjusande flicka i den.
Så ska det låta.
-Ursäkta... -Inga problem.
-Ni har en trevlig familj. -Tack. Gott nytt år!
Mina damer och herrar, tiden är inne. Nedräkningen inför nya året börjar.
Det är väl snart dags.
Fem...fyra...tre...två...ett...
-Gott nytt år! -Gott nytt år, min älskade!
Gott nytt år, älskling.
Martin!
Du vet att du inte får hoppa i.
Vad sa jag om att hoppa i poolen? Du får inte hoppa i!
Skön simtur?
Är inte solen underbar här?
Donna! Dags att komma upp.
-Varför det? -För att jag sa det.
Nu räcker det med mode för i dag. Nu är det dags för lite miss Mitchell.
-Jag lämnade den där uppe. Dumt! -Ska jag hämta den?
-Nej, du satte dig ju precis. -Det gör inget.
-Jag ska ändå hämta en tidning. -Tack, älskling.
Jag tror den ligger på nattduksbordet.
Hutch, kolla!
-Grabbar, kolla vem som kommer. -Pappas flicka.
Hej, pappas flicka. Vart tror du att du är på väg?
-Hem. -Till pappa och hans vita flickvän?
Vart ska du? Vi vill bara leka.
-Fel väg, pappas flicka. -Pappas flicka, här borta!
Ja, hon tog fel väg, precis som hennes pappa gjorde.
De är här. Jag ser bilen.
-Välkomna hem, mr och mrs Whitaker. -Åh, vilket fint välkomnande!
Hej, pappa. - Hej, mamma.
-Var det drömlikt? -Så du säger. Drömlikt?!
-Hade ni trevligt? -Ja, det var fin avkoppling.
-David, hjälp Sybil med bagaget! -Pappa, gissa vad som hände i skolan.
-Jag ger upp. -Jag hjälper till, mamma.
Billy Hutchinson och två andra killar blev relegerade från skolan.
-Jag tror du menar avstängda. -Nej, relegerade.
-Sen de kastat sten på flickas huvud. -Vad hemskt! En liten flicka i skolan?
-Nej, hon var neger. -Va? Vem sa det?
Tommy Hawkins. Han såg det och måste säga till rektorn.
-Sybil, är det sant? -Ja, frun, jag är rädd för det.
-Vad har hänt med stan? -Det var bara några korkade ungar.
-Hutch sa de ville ge henne en läxa. -Lek inte med Hutch igen! Uppfattat?
-David, sätt på teven åt farsan. -Visst, pappa.
''MEDBORGARRÄTTSRÖRELSEN DE FÅR GADES RÄTT I SAMHÄLLET''
-Hur stavas ''kjol''? -Vänta lite, mamma ringer nu.
Jag undrar om ni kan hjälpa mig.
Jag har precis fått er broschyr som var mycket informativ.
Vad krävs för ert frivilliga program? Vilka särskilda färdigheter och så...
Ni förstår att jag... Ja, jag kan vänta.
Pappa är hemma.
Frank, vad hände med matchen?
Min axel började värka. Jag kunde inte sitta kvar.
-Du sa inget. -Jag kan gå ner i spagat. Vill du se?
Pappa kom precis hem, och du ska göra klart dina läxor.
Ja, mamma.
Du gick aldrig på läkarundersökning. Får jag ringa dr Ellis? Tre år sen sist!
Sa jag att Janice nog kommer att behöva tandställning?
-Måste jag ha det? -Vår dotter har överbett.
-Du kan aldrig gissa vad jag gör. -Var är din jacka?
-I garaget. -Vad gör den där?
Jag vaxar pappas bil. - Den blir så fin.
Ni ska ju jämt vara klädda för vädret.
Jag ger upp. Vill ni bli förkylda får ni väl bli det.
Försök prata förstånd med dem, för vad jag än säger...
Vad är det?
David och Janice, gå upp till era rum.
Nu!
Frank, vad är det?
-Nåt har hänt. -Vadå?
Jag har blivit kär i nån...
...som vill vara med mig.
Jag har aldrig vetat hur det känns.
Jag vet att det låter grymt.
Jag försökte verkligen att få det att försvinna.
Jag trodde att jag skulle klara det för din och barnens skull.
Men jag klarar det inte.
Jag antar att du kommer att...
...vilja skiljas.
Eleanor, det är jag, Cathy.
Så du förstår varför jag inte kunde säga nåt.
Älskade lilla vän, aldrig nånsin hade jag kunnat inbilla mig det. Inte Frank!
Jag tror det har varit svårast av allt. Det ändlösa hemlighetsmakeriet.
-Våra liv instängda i mörker. -Finns det besparingar?
Inget att tala om. Och Frank riskerar att mista jobbet.
Är det nåt du behöver så... Jag menar det. Jag finns här för dig.
Tack. För att du alltid har gjort det.
-Det är bra underligt... -Vadå?
Den enda jag kunde tala med om det här var Raymond Deagan.
Va?
Det är sant. Inte så som Mona påstod. Inte alls så.
Vi bara pratade, men på nåt sätt fick det mig att känna mig...
Jag vet inte...levande nånstans.
Jag vet att det är löjligt och tokigt men jag tänker på honom.
Jag gör det.
Undrar vad han gör, vad han tänker.
Jag gör det.
Vad kan jag säga? Du är så full av överraskningar. Jag är mållös.
Vad menar du?
Jag såg väl löjlig ut, när jag slog ner på Mona och hennes så kallade påhitt.
-Hur kunde du säga så? -Jag har inte sagt ett ord.
-Inte ska jag säga hur folk ska leva. -Inget hände mellan oss har jag sagt.
Det angår inte mig, men du får det att låta som om något hände.
Mrs Whitaker?
-Förlåt att jag stör, men jag ville... -Ja, Sybil?
Det är en sak jag har velat säga ett bra tag nu.
Något ni säkert vill veta även om det inte är min sak att säga det.
-Vad är det? -Den färgade flickan som blev slagen...
-Vad är det med henne? -Det var mr Deagans dotter Sarah.
Va? Åh, nej...
-Grannarna säger att hon repar sig. -Den lilla stackarn.
Varför har du inte sagt nåt? Det var ju för flera veckor sen.
Var inte arg på mig. Jag ville inte förvärra saker och ting.
Vet du var mr Deagan bor?
Jag tror det är i pappans bostad vid korsningen 12 : e gatan och Governor.
-Tänker ni åka dit nu? -Se till barnen. Jag kommer strax.
Mrs Whitaker!
-Vill ni att jag följer med? -Nej, jag klarar det, men tack ändå.
Vem i hela världen...?
Raymond, jag fick precis veta och jag hoppade genast in i bilen.
Hur är det med er? Hur är det med Sarah?
Det är bara bra, tack.
Kan vi ses bredvid huset?
Sarah, allt är bara bra. Jag ska bara gå ut en stund.
Vad hemskt det måste varit för henne. Vad får pojkarna för straff?
Inget. Hon ska inte igenom det igen. Inte när stenar kastas in varje kväll.
-Det är ju fruktansvärt. -Inte vita som kastar! Det är färgade.
Det verkar vara det enda ställe där vita och färgade är i full harmoni.
Hur som helst är vi snart härifrån, en gång för alla.
Ska ni...flytta?
-Ja. -Vart?
Jag har en bror i Baltimore. Han kan hitta jobb åt mig där.
Vi packar, om två veckor på fredag sitter vi på halvfemtåget söderut.
Hur blir det med firman, affären?
Firman finns inte längre.
Ingen kommer att anlita mig.
Affären säljer jag till en kusin.
Saker och ting är ett avslutat kapitel för mig här.
Jag har aldrig bott nån annanstans än i Hartford.
Kanske jag nån gång i framtiden...
... när ni kommit i ordning...
... kan komma och hälsa på och se Baltimore.
Ni förstår att...det verkar som om jag ska bli ensamstående igen.
Åh, mrs Whitaker...
Säg Cathy.
Ingen skulle känna oss där.
Jag vet inte om det är en så klok idé.
Efter...
...allt som...
Det som är viktigast nu...
Det som måste vara viktigast nu, är vad som är rätt för Sarah.
Jag har lärt mig läxan när det gäller att blanda sig med andra världar.
Jag har sett konsekvenserna.
Alla sorters.
Ha ett bra liv.
Ha ett härligt liv.
Ser ni till att ha det?
Farväl, Cathy.
Cathy, väckte jag dig? Förlåt att jag ringer så sent. Hoppas att jag inte...
Nej, jag var vaken.
-Jag ville inte oroa barnen. -Givetvis inte.
-Hur mår de? -Bra. De undrar när du kommer hem.
Jag vet. Det är delvis därför jag ringer.
Dick ringde mig i går. Han sa att allt var klart.
Papperna är skrivna, han ville veta om torsdag passar dig, vid tre-tiden.
Jag sa du nog hämtade allas barn vid skolan då, men att jag skulle höra.
Du minns aldrig, fastän det alltid varit samma dagar: onsdagar och fredagar.
-Så långt tillbaka jag kan minnas. -Jag är samma frånvarande typ.
Hur dags sa du på torsdag?
-Va ? -Hur dags ska vi träffas?
Klockan tre.
Då säger vi det.
Okej.
Bra, det var bara det.
-Jag vet att det är sent. -Ja, det är det.
Då ses vi på torsdag.
På torsdag, ja.
Adjö, Cathy.
Adjö, Frank.
67 dollar och 32 cent. Vad är det för dag i dag?
-Sybil, du behöver inte göra det där. -Det är fredag.
Så mycket ska göras att jag inte kan förvänta mig att du ska polera bord.
Det finns ingen anledning att inte sköta underhållet.
-Jag vet. -Glöm inte inköpslistan.
Tack. Jag vet inte hur jag ska klara...
-Jag kommer strax. -Ja, mrs Whitaker.
-Varför svänger vi här? -Jag kommer strax. Ni väntar här.
Påstigning!
Tåget söderut, med destination New York och Washington, avgår nu.